Hallo! Hjælp!
- Der sker dig ikke noget. - Læg den fra dig. Smid den.
Jeg hedder dr. Steven Edwards, og det er betjent Dawn Lerner.
- Hvor er jeg? - Grady Memorial Hospital i Atlanta.
- Hvordan er jeg havnet her? - Mine folk fandt dig i vejkanten.
Du havde brækket håndleddet og slået hovedet.
- Kan du huske, hvad du hedder? - Beth.
Er ham, jeg var sammen med, her også?
Du var alene. Var det ikke for os, ville du være en af de andre nu.
Du står i gæld til os.
Nogle stykker var ude at lede forleden.
De fandt to pakker kageblanding, et country-bånd og så ham her.
Han havde hjertestop og var kraftigt dehydreret.
Jeg prøvede at gøre, hvad jeg kunne.
Vent. Er det så bare slut?
Hvis patienterne ikke viser tegn på bedring ...
Det er Dawns beslutning.
Vent lige.
Kom så. Liget bliver koldt.
- Hvor mange er I? - Kun lige nok til at drive stedet.
Nogle var her fra starten. Andre kom til som patienter. Alle arbejder.
- Kan vi ikke begrave ham? - Vi går nødigt udenfor.
Det er ikke så værdigt et endeligt, men vi bruger det, vi har.
Vi har fået sikret trappen, men de rådne kan komme ind i kælderen.
Hvis de hører larm, og liget er varmt nok, bortskaffer de det delvist.
- I bruger det, I kan. - Og det er den hurtigste vej ned.
Du ser ud til at få det bedre og bedre.
Vi havde fået et tip om nogle våben, så vi var langt uden for byen.
Vi så dig ligge og vride dig på vejen. Du kan ikke huske mig, vel?
Jeg sloges med en dødning. Pludselig sortnede det.
Ja, der var en af dem, der havde et godt øje til dine lår.
Men jeg kom frem til dig først og gjorde det af med den rådne satan.
Jeg hedder Gorman.
Når nogen gør én en tjeneste, er det høfligt at udvise taknemmelighed.
Eller skal jeg notere alt ned, som du tager?
Alting koster noget, ikke?
Vi skal nok finde Joan. I mellemtiden kan du ordne vasketøjet.
- Og min uniform skal ... - Vaskes separat og presses.
- Jeg ved det godt. - Karl Smart.
Engang var jeg nærmest ved at drukne i forskning.
Nu er havene tørret ud, og jeg er ved at blive kvalt i kedsomhed.
Du er heldig. Du føler dig tryg nok til at kede dig.
Det er Junior Kimbrough. Kan du lide ham?
Jeg har ikke hørt en plade i en evighed.
Det er en af mine få frynsegoder som eneste læge.
- Sammen med hvad det her så end er. - Marsvin. Hvor er din mad?
Jo mere jeg tager, des mere skylder jeg.
Vent.
Har du nogensinde smagt marsvin?
Det regnede jeg heller ikke med. Det er ikke just et frynsegode.
Sæt dig ned. Dawn behøver ikke få noget at vide.
Nå?
Det er godt nok til Peru.
Det er en Caravaggio. Det lå på gaden uden for High-museet. Som affald.
- Det er smukt. - Det er blevet hjemløst.
Kunsten handler ikke om overlevelse.
Den handler om ophøjelse. At være mere end dyr. At hæve sig over dem.
- Kan vi da ikke længere gøre det? - Det ved jeg ikke.
Det tror jeg, vi kan. Jeg tror stadig på det.
- Der er kommet en ny. - Gavin Trevitt ifølge tegnebogen.
Han faldt ud fra første sal, da han prøvede at flygte fra dem.
Han har mistet meget blod. Han overlever næppe.
Du sagde, du ville redde folk. Red ham.
Jeg kender ikke kvæstelsernes omfang.
- Du vil jo ikke spilde ressourcer. - Nu beder jeg dig gøre et forsøg.
Kobl EKG'en og ultralydsscanneren til batteriet. Sæt dem på patienten.
Han har punkteret en lunge. Beth, tag en tyk kanyle fra skabet.
- Overlever han? - Han faldt ud fra et hus.
Overlever han?
Se der. Han har indre blødninger, men jeg kan ikke afgøre omfanget.
Uanset hvad kan jeg ikke redde ham. Jeg sagde jo, det var ressourcespild.
Steve, prøv at forstå, hvad der står på spil.
- Er hun altid sådan? - Kun de dårlige dage.
Desværre for os har hun altid en dårlig dag.
- Noah har lagt en ny bluse til dig. - Hvad er der galt med den her?
Hun vil gerne have, at alt er pænt og rent.
- Hun må være vild med dit kontor. - Jeg gør mit for at plage hende.
Jeg venter på dig udenfor.
Dawn har brug for dig. Nu.
Godt, vi fandt hende. Hvad det end var, du ville, var det ikke det værd.
Skal vi skære din arm af, eller vil du selv?
Du kan rende mig. Dig og din lille luder.
- Rapkæftede møgtøs. - Ud, Gorman!
Det er bedøvelse. Du har brug for det.
Hun har selv valgt. Gør det. Gør det!
Nej! Lad mig være!
Vi lader dig ikke dø! Vi lader dig ikke blive forvandlet!
Hvor tror du, du skal hen? Vil du have, at hun skal dø?
Beth, du er nødt til at holde hende. Gør det nu!
- Kom. - Lad mig være!
Jeg vil ikke tilbage til ham! Du kan ikke styre dem!
- Jo. - Er du klar?
Er du okay?
Jeg hedder Noah. Slikkepindebrigaden.
Beth.
- Tak for den. - Du trængte sikkert til opmuntring.
Jeg skulle vist have givet dig hele bøtten.
Her. De burde passe dig.
Det med Joan ... Kunne hun ikke bare have arbejdet her i noget tid?
- Så havde hun fået lov at gå. - Det har jeg endnu ikke oplevet.
- Hvor længe har du været her? - Et års tid.
Min far og jeg var begge slemt tilredt, da de fandt os.
De sagde, de kun kunne redde én af os. I lang tid troede jeg på det.
Men nu forstår jeg.
Min far var større og stærkere. Han ville have gjort modstand.
- Efterlod de ham med vilje? - Og Dawn lukkede øjnene for det.
Hun bestemmer, men kun med nød og næppe. Og det bliver værre.
Så jeg skrider, så snart jeg kan.
Jeg kom for at finde min onkel. Jeg skal tilbage til min mor.
- Hvor er du fra? - Richmond.
I Virginia. Vi havde mure.
De tror, jeg er splejset. At jeg er svag.
De ved ikke en skid om mig. Om hvad jeg er.
Om hvad du er.
Du har haft dobbeltvagt, Shepherd. Jeg afløser dig.
Tak.
Jeg ved, du ikke fik morgenmad. En forsoningsgave?
Jeg behøver ikke så meget. Jeg bliver kun så længe, som I tvinger mig til.
Du skal ikke betragte det som en straf.
Jeg giver dig mad, tøj, beskyttelse. Hvornår har det været gratis?
- Jeg har ikke bedt jer om hjælp. - Men du havde brug for den.
Prøv at se på alt det gode, vi gør.
Det var svært, men vi reddede Joan. Vi reddede Trevitt. Vi reddede dig.
Jeg holder os alle sammen i gang her. Det er ikke småting.
Det har krævet meget at få os så vidt, Beth.
Og jeg tror på, at det, vi havde inden, ikke er tabt.
Når vi bliver reddet, bygger vi det hele op igen.
Det tror du vel ikke på?
Der findes andre som os, Beth. Folk, der prøver at redde verden.
Og indtil da må vi alle sammen bidrage. Gå på kompromis.
Hvis vi tager noget, giver vi noget tilbage. Det er kun ret og rimeligt.
Fortsæt med at arbejde din gæld af. Så kan du snart rejse. Hvis du vil.
- Det vil jeg. - Så er du nødt til at spise.
Ellers bliver du svag. Så læges dine sår ikke, og du kan ikke arbejde.
Jeg ved godt, at du ikke har bedt om det her.
Det har jeg heller ikke.
Det lyder dejligt.
- Jeg henter dr. Edwards. - Nej, lad være.
Ikke endnu.
Jeg er virkelig ked af det.
Hun kan godt styre dem.
Men hun lader være, fordi det er lettere. Fordi hun er en kryster.
- Hvad gjorde han dig? - Det er lige meget.
Det er lettere at handle med Djævelen, når man ikke selv betaler.
Har du mistet noget?
Det er din, ikke?
Sure æbler ... Ligesom dem, Dawn fik fra børneafdelingen.
Måske skulle du smage og se, om den virker bekendt?
Jeg vil ikke.
Jeg må jo sikre mig, at jeg afleverer den til den rette ejermand.
Ja, sådan. Sådan.
Lad hende være!
Hun burde have været min.
Ingen er din, Gorman. Og hvis du tror, du får Joan tilbage ...
Jeg skal nok få hende tilbage. Eller tror du, Dawn vil standse mig?
Jeg standser dig.
Spiller du med musklerne?
Hvad sker der, når du bliver syg, Gorman?
Når du får en infektion? Bliver bidt?
Der skal nok være nogen. Nogen, der ikke er dig.
Gorman.
Og måske nogen, der bestemmer, som ikke er hende.
Hvorfor bliver du? Du kan tage væk, når du vil. Hvorfor bliver du her?
Velkommen til hospitalets stueetage.
Det er ikke en udgang. Man kan ikke komme ud. Ikke herfra.
- Hvorfor tog du mig med herned? - Se her.
Når jeg begynder at tænke for meget på det, går jeg herned og kigger.
- Hvorfor tog du mig med herned? - Du spurgte, hvorfor jeg bliver.
Kom. Lad mig fortælle dig en historie.
Da det hele begyndte, arbejdede Dawn under en fyr ved navn Hanson.
De havde ordre om at rydde hospitalet og få folk hen i Butler Park.
Klokken var næsten midnat, da vi hørte kampflyene. Bomberne.
Skrigene.
Jeg var på tredje etage. Vi vidste, at det var alvorligt.
Men vi så først hvor alvorligt, da vi kom herop. Byen var faldet.
Og alle dem, vi havde evakueret ...
De var bare væk.
Vi holdt os mest for os selv. Indtil maden slap op.
Vi begyndte at tage ud at lede nogle stykker ad gangen.
Vi så folk, der havde brug for hjælp. De hang i en tynd tråd.
Men det gjorde vi jo også selv.
Til sidst kunne jeg ikke længere ignorere dem.
Jeg fandt en knægt.
Hans tøj var forbrændt af napalm. Og hans hud.
Dawn sagde, at vi ikke kunne undvære ressourcerne.
Vi slog en handel af. Jeg behandlede ham, og han betalte med arbejdskraft.
Nu ...
Det er ikke dig, der er problemet.
Vi mistede folk. Det var det, der var problemet.
Hanson fik et sammenbrud. Nogle af hans beslutninger kostede folk livet.
Dawn tog hånd om det hele. Hun tog hånd om ham.
Hun fik os igennem det. Holdt sammen på os. Holdt os i live.
Kalder du det her et liv?
Jeg trækker da stadig vejret. Patienterne trækker stadig vejret.
Alene derude og uden beskyttelse ville både de og vi være døde.
Vi er ikke dem, der overlever.
Uanset hvor slemt her er, er det stadig bedre end dernede.
Jeg må hellere komme tilbage.
Kig til mr. Trevitt, og så kan du holde fri.
Hans tilstand er stabil, men han skal have 75 mg clozapin.
I morgen kan vi begynde på en frisk.
- Nå, er du stadig i gang? - Hej.
Nej.
Hvad ...? Nej.
Hvad gjorde du ved ham? Han havde det fint, indtil I var alene med ham.
Hvad skete der?
Det var et uheld. Beth var lige gået. Jeg kom til at slukke respiratoren.
Der gik kun et øjeblik, inden jeg fik den startet igen.
- Før ham hen på mit kontor. - Det var jo et uheld, Dawn.
Det var ikke sådan, det skete. Han fik et krampeanfald.
Et krampeanfald? Du gav ham da clonazepam, ikke?
Clozapin. Du sagde clozapin.
Nej. Det gjorde jeg ikke.
- Vi skal tage os af mr. Trevitt. - Jeg må standse dem!
Det kan vi ikke.
Tror du virkelig, at jeg ikke vidste det?
Noah er kvik. Sikkert min bedste arbejder.
Men hans historie om respiratoren? Han er ikke nogen god løgner.
- Hvis du vidste det, hvorfor så ...? - Jeg havde ikke noget valg.
En god mands fejl ødelagde næsten alt for os. Det må ikke ske igen.
Hvert eneste offer, vi bringer, skal tjene det fælles bedste.
Det øjeblik, det ikke gør det, eller vi glemmer det, er det hele slut.
Du er ikke det fælles bedste.
Du er ikke stærk nok. Hvor mange satte livet på spil for at redde dig?
Herinde er du en del af et system.
Belønninger gør, at mine betjente er tilfredse, så de arbejder hårdere.
Det har ikke været let.
Vi har måttet indgå kompromiser, men det fungerer.
Og når vi er blevet reddet, hjælper vi med at få verden på fode igen.
For vi holder ud. Det er det gode, vi udretter her.
Det er det gode, du udretter her. Det er det, der gør dig noget værd.
Men derude ... Der er du intet.
- Du er død eller nogens byrde. - Pis og papir.
Jeg så det her, den nat du kom. Er det også pis og papir?
Nogle mennesker er ikke bestemt til det her liv, og det er helt i orden.
Så længe de ikke udnytter dem, der er.
Det er ikke så slemt, som det ser ud.
Jeg har det fint. Se selv.
Smertestillende. Det gør næsten ikke ondt.
Dawn havde brug for Trevitt. Det var derfor.
Det skøre er, at hun også er fanget.
Vi er ikke fanget.
Jeg tager med dig.
Kælderen er den hurtigste vej ud. Men larm tiltrækker de rådne.
- Så lader vi være med at larme. - Jeg kan holde øje med Dawn.
Hun har en ekstranøgle til elevatoren på sit kontor. Kan du finde den?
Ja.
Halløj.
Jeg håber ikke, jeg forstyrrer.
- Dawn bad mig hente en nøgle. - Gjorde hun det?
Jeg var lige sammen med Dawn, og jeg kan ikke huske noget om det.
Det er okay. Måske behøver hun ikke at få noget at vide.
Måske er der en anden løsning.
En, vi begge to får noget ud af.
Hvad siger du, Bethy? Skal vi finde ud af noget sammen?
Dygtig pige.
Hende Joan ... Hun er ikke en holdspiller.
Men heldigvis for mig er der ikke meget kampgejst i dig.
Måske er det bare batteriet. Jeg finder et nyt til dig.
Okay.
Beth?
Alt vel?
Joan leder efter dig. Jeg så hende og Gorman gå hen mod dit kontor.
Tak, Beth.
- Parat? - Ja.
Når du er sikkert nede, klatrer jeg ned.
Noah? Noah?
- Kan du gå? - Ja, jeg klarer mig.
Der.
- Hvad fanden bilder du dig ind? - Han overfaldt mig.
Ligesom han overfaldt Joan.
Og du lod ham gøre det. Du ved, hvad der foregår, og du lader det ske.
- Ja, så vi kan overleve. - Der kommer ikke nogen, Dawn.
Der kommer ikke nogen!
Vi skal alle sammen dø. Du lod det ske til ingen verdens nytte.
Du heler hurtigt. Om et par dage er du klar igen.
Det skulle vist være det.
Hvorfra vidste du, at Trevitt var læge?
Der var derfor, du fik mig til at slå ham ihjel med forkert medicin, ikke?
For hvis der var en anden læge, ville Dawn ikke have brug for dig.
Så ville hun ikke beskytte dig.
Trevitt var kræftlæge på St. Ignatius.
Jeg kendte ham.
De ville have sparket mig ud. Gorman ...
Måske ville han have slået mig ihjel.
- Jeg havde ikke noget valg. - Du bruger det, du kan.
Da Jesus blev anholdt, fornægtede Peter, at han var hans discipel.
Han havde ikke noget valg. Ellers var han også blevet korsfæstet.